ENGLAND, NOVEMBER 1487.
STRIDEN MELLAN KYRKAN OCH KRONAN FORTSÄTTER ATT RASA
OCH HERTIGEN AV WINCHESTER, ENGLANDS MÄKTIGASTE MARKÄGARE,
LIGGER FÖR DÖDEN.
Dö, mina herrar?
- Ska jag dö? - Aldrig!
- Men, min son,
för att fördriva den sysslolösa tiden till ert tillfrisknande...
...låt oss föreställa oss er hädanfärd.
Till vem skulle ni skänka era ägor?
Till mig, förstås.
Ja. Till min älskade konung.
Må er usla själ bereda sig på helvetet, min son.
- Helvetet? - Ja, helvetet...
där Satan spyr eld
och gigantiska djävlar släpper väder natt och dag.
Och där sinnet aldrig slipper undan samvetskvalens plågor,
och er bakdel aldrig slipper undan de små stickande gafflarna.
Nej! Bespara mig de små gafflarna.
Vad är det här för larv?
Helvetet... där de mjukaste delarna i era nedre regioner
är alla andras favoritlunch.
Herregud!
Förlåt mig, min herre, men jag måste ändra mitt testamente
och skänka mina ägor till kyrkan.
Vafalls?
Välsignad vare er klanderfria själ.
Ni kommer att ändra er senare. Det är jag säker på.
Det tror jag inte.
ÄRKEBISKOPEN
Nå, Baldrick, något nytt?
Hertiginnan av Gloucester lär ha fött tvillingtroll.
Nej, angående hertigen av Winchester.
- Han är ännu vid liv. - Han sjunger på sista versen.
Hur många verser tänker han sjunga?
Jag skulle önska att han bestämde sig.
Detta velande är så ovärdigt.
Min herre, jag bär på tragiska nyheter.
Har han äntligen dött?
- Vem, min herre? - Jaså, jag förstår.
Du frågar mig vad meddelandet är innan du berättar det för mig.
Verkligen genialiskt.
Jag avsåg hertigen av Winchester.
Vem, min herre?
Låt oss försöka reda ut det här med enstaviga ord.
- Någon har dött, inte sant? - Ja, min herre.
Vem är det som har dött?
Ärkebiskopen av Canterbury, min herre.
- Är du en dåre? - Ja, min herre.
Ärkebiskopen av Canterbury?
Åh, nej - kungen har gjort det igen.
Det är den tredje i år. Hur dog den här?
- Fruktansvärt, min herre. - Några detaljer?
Fruktansvärt är allt jag vet.
- Där är du ju! - Jag bär på tragiska nyheter.
Jag har hört det redan. Ge dig av.
Edmund, ärkebiskopen av Canterbury
har råkat ut för en tragisk olycka.
Jag tror att jag begriper hur det gick till.
Jag har själv en ganska god aning.
Han kom ut ur hertigen av Winchesters rum,
som just hade dött och skänkt sina ägor till kyrkan?
Ja.
Följaktligen ville kungen utkräva hämnd.
Det kanhända, men just då kom sir Tavish Mortimer runt hörnet.
Kungens lejde mördare?
Nej, den där långe killen utan öron.
Densamme.
Han rusade fram mot ärkebiskopen med huvudet böjt
för att kunna emottaga välsignelsen,
och, oturligt nog, dödade honom på fläcken.
Hur då?
Mortimer bar vid tillfället en turkisk hjälm.
Jaha, en sådan där med en två fot lång spets.
De används till att spetsa fienden och döda dem på fläcken.
Man får alltså förmoda att han hade glömt att han bar den?
Det är precis vad den stackarn hade gjort.
Tragiskt!
Visst, nästan lika tragiskt som när ärkebiskopen Bertram
träffades av en fallande staty i Beachy Head.
Ja. Och nästan lika tragiskt som när stackars ärkebiskopen Wilfred
föll baklänges på Norwichkatedralens tornspira.
Herre, dina vägar äro outgrundliga.
Hur ska jag kunna meddela hans glädjegosse?
Vilken tragisk olycka, min herre.
Olycka, mitt trollspö!
Vem tror ni kommer att ta över?
En av biskoparna, antar jag.
De brukar välja religiösa typer.
Enligt ryktet, min herre, vill kungen utse prins Harry.
Jaså?
Prins Harry som ärkebiskop, min herre...
Gode Gud! Prins Harry, ärkebiskop!
Och vi vet alla vad som händer med ärkebiskopar, inte sant?
De får åka till Canterbury.
Nej, nej, nej, nej!
Ja, just det.
Är din källa tillförlitlig?
Det var Jane Smart -
hon som berättade för mig om kyskhetsbältet av choklad.
Jaså? Det var som tusan.
Och om Harry försvinner...
- så kommer Svarte Orm att bli... - Kung... Nästa.
Ja, denna dag kan komma att bli en av de viktigaste i mitt liv.
Percy, jag behöver en praktfull mundering för ceremonien.
- Givetvis. Hatt, min herre? - Den trojanska.
- Stövlar? - De italienska.
- Blygdkapsel, min herre? - Nå, det får bli...
den svarta ryska, eller hur? Den skrämmer alltid prästerskapet.
Vad nytt, Baldrick?
Lord Wilders förvarar tydligen sina får i sovkammaren,
men inget nytt om utnämningen.
Förståeligt.
- Varför är du klädd så här? - Hur då, menar du?
Det här enorma tramset.
Håll tummarna.
Hovets representanter samt... prästerskapet,
jag har... till slut,
efter noggrann överläggning med Herren Gud, hans son, Jesus Kristus,
och hans okroppsliga vän, den Helige Ande,
fattat ett beslut angående nästkommande ärkebiskop.
Må han stanna längre i sitt ämbete än sina föregångare.
Knappast.
Jag utnämner till ärkebiskopsämbetet i Canterbury
min egen son...
...Edwin, hertigen av Edinburgh.
Ärkebiskop, vi hälsar er!
- Gratulerar! - Ner!
Använd båda händerna. Mycket bra!
Duktigt gjort, Harry! Stig in.
Ers majestät.
Min herre, ärkebiskopen.
Det gäller några detaljer angående mitt utnämnande,
- innan det blir oåterkalleligt... - Ja?
- Först och främst, kan jag... - Nej.
Fint. Och sedan...
Misstag dig inte angående denna utnämning.
Jag har alltid föraktat dig.
Ja, men du är ju min far. Det är klart att du är partisk.
Du, i jämförelse med din älskade bror Harry...
är som avföring jämfört med grädde.
Min herre, ni smickrar mig.
Mig också.
När jag nu äntligen har funnit en användning för dig
- försök inte slingra dig ur det. - Nej, visst inte.
Jag undrade bara om någon annan
som är lika viljesvag och klen som jag kunde passa lika bra.
Någon sådan man finns inte.
Nej, det förstås. Så tokigt av mig.
Jag tänkte kanske att någon som tror på Gud...
Nej, om jag hade behövt någon som tror på Gud
så hade jag valt Harry,
och inte någon liten pinsam fjant som du.
Jaha, då ska väl allting vara uppklarat.
Jösses! Det måste snart vara dags för aftonbönen. Ursäkta mig.
Egbert!
Kom här.
Ett gott råd.
Om du förargar mig nu, eller någonsin,
kommer jag att göra med dig som Gud gjorde med sodomiterna.
Det tror jag inte vore så lyckat.
Är det förstått?
Jag kommer att vara tillgänglig för alla eventualiteter.
Tack så väldigt mycket.
Fly!
Vi har tumskruvarna, fotkrossarna, näskrokarna,
de där långa stängerna som man kö...
- Var är dvärgen? - Här, min herre.
Bra, då åker vi.
Ärkebiskopen!
- Var hälsad. - På väg någonstans?
Ja.
Vart?
Till Canterbury.
Bra. Harry här kommer att följa dig dit.
Jag skulle inte vilja se dig mördad innan din förläning.
Färska hästar!
Min herre, om vi ska hinna med båten till Frankrike måste ni skynda er.
Till Frankrike?
Ska du till Frankrike, Percy?
Det trodde jag att vi alla skulle.
Nej, nej. Harry och jag är på väg till Canterbury, inte sant, Harry?
Jaha, jag förstår. Du har ändrat dig.
Nä. Nej, inte alls.
Den enda skillnaden är att du kan gå och lägga ansiktet i en dynghög
och sedan följa mig på avstånd, så blir allt bra.
Harry?
Och en annan sak, ers nåd,
antag att min högra hand felar och jag hugger av den,
vad händer då om min vänstra hand felar?
Vad ska jag hugga av den med?
Ja. Jo, den är knepig, den där.
Ja.
Vem är det där?
Vet inte, men den där långa grabben hade ansiktet fullt av dynga.
Det kallar jag stil.
Tror ni, Edmund, hertigen av Edinburgh,
på Gud Fader, Guds son och den Helige ande?
Öh, ja.
Då utnämner jag er till ärkebiskopen av Canterbury
och primas över England.
När förläningen var över
anammade Edmund den ovillige raskt den livsföring som ämbetet krävde.
Men skuggan av hans faders hot hängde för evigt över honom,
tills en dag...
Säg mig, exakt vad gjorde Gud med sodomiterna?
Jag vet inte, min herre.
Det kan knappast ha varit värre än vad de gjorde med varandra.
Herregud, nu gäller det.
Baldrick, gå och hämta biskopen av Ramsgate.
- Va? - Hämta Percy! Hämta Percy!
Mitt liv hänger på en skör tråd.
LORD GRAVENEYS DÖDSBÄDD,
ÖVERVAKAD AV LONDONS BISKOP, DEN DÖDE ÄRKEBISKOPENS BROR.
Om jag inte skänker mina ägor till kyrkan, vad händer då?
Då, Lord Graveney, hamnar ni med säkerhet i helvetet.
Ack, nej!
Helvetet...
där luften är stinn av stanken av rostade bakdelar.
Nej, nej!
Jag överlåter mina ägor i kyrkans händer,
och tar därmed farväl av världen.
Vafalls? Har ärkebiskopen ännu inte anlänt?
Inte än, och även om han skulle komma...
- Vänta! - För sent.
Undan! Ur vägen.
Jag dödar er båda, som jag dödade din bror. Jag avskaffar kyrkan.
Min herre! Min herre!
Ut, sa jag. Ut härifrån.
Min herre, min herre! Vakna, vakna.
Vakna!
- Är jag i paradiset? - Nej, nej. Inte än.
Då måste jag vara i helvetet. Ack! Skona min bakdel!
Ingen fara - det här är England.
Och ni är inte Satan?
Nej, jag är ärkebiskopen av Canterbury.
Ers nåd, jag har skänkt alla mina ägor till kyrkan.
Kommer jag att förskonas?
Nej, ditt förrädiska svin! Jag ska döda dig.
Vänta! Låt oss bara ta det här steg för steg.
Du förstår, kyrkan behöver egentligen inte dina ägor.
Nej, den behöver ett ordentligt kok stryk!
Erhåller jag inte dess välsignelse hamnar jag med säkerhet i helvetet.
- Helvetet, där små pincetter... - Ut!
Skulle någon som ni hamna i helvetet? Aldrig. Aldrig!
- Jag har syndat. - Har inte alla det?
- Jag mördade min far. - Det har jag förståelse för.
- Ack! - Skynda på, Egbert!
- Jag har bedrivit otukt... - Vem har inte det?
...tusentals gånger...
Det är ju trots allt 1487.
...med min mor. - Va?
Nu förstår ni att jag hamnar i helvetet.
Helvetet, där kålrotsliknande utväxter skjuter skott i näsan...
Döda honom.
Låt oss tala om helvetet.
Helvetet är inte så illa som ryktet påstår.
- Inte? - Nej, nej, nej.
Vad som är speciellt med himlen är att den tilltalar dem
som gillar sådant som pågår i himlen -
att sjunga, tala med Gud, vattna krukväxter, till exempel.
Medan helvetet, å andra sidan,
tilltalar dem som gillar den andra sortens saker -
otukt, plundring, tortyr... den sortens saker.
Jaså?
Ja, så snart ni är död, kommer ni att leva livet.
Otukt, plundring - i all evighet?
Japp!
Slagen med stora pinnar mot era mjuka delar...
Henry, beslutet är ditt.
Nåväl. Jag överlåter mina ägor till kronan,
samt min själ till Herren.
Må Han behandla mig som det avskräde jag är
och sända mig till helvetet där jag hör hemma.
Amen!
Amen. Du är lyckligt lottad.
Jag önskar att jag kunde följa med, men som ärkebiskop...
- Jag är ledsen. - Det ordnar sig.
- Min son! - Fader!
- Min son!
Vilka var det?
Ser ut som såna som brukar döda ärkebiskopen.
Typiskt!
Din turkiska byracka!
- Ditt turkiska svin! - Far, det är jag! Pax.
Javisst. Förlåt, Harry. Du blir bättre.
Ja.
Nåväl, tack, far. God natt, mor.
Han kommer ikapp! Han kommer ikapp!
Och hur var det med Edmund?
Strålande. Chiswick! Färsk häst!
Och hur är det med hans små får?
- Vems får? - Edmunds får.
Vilka får?
De som finns i Canterbury.
Flocken som han pratade om.
Åh, hjälp.
Jag förstår det inte. Edmund gillar ju inte ens religion.
Det är omöjligt. Han är ju ärkebiskopen av Canterbury!
Ja, men ärkebiskopen är också en stygg pojke
vars rumpa jag smiskade
för att ha tömt blåsan i dammen.
Det var ju länge sedan.
Det var i torsdags.
För tusan, pojken har artat sig.
Må han leva länge och obekymrat!
Jag tackar Gud för att jag aldrig mer ska behöva säga:
"Vem kan avhjälpa mig denna upproriska präst?"
- Vad är det? - Något som Henrik II sa
när han hade problem med Thomas ā Becket.
Han satt där med två druckna riddare och vrålade:
"Vem kan avhjälpa mig denna upproriska präst?"
Va?
Gud hjälpe mig.
Jag sa: "Vem kan avhjälpa mig denna upproriska präst?"
Vem då?
Ärkebiskopen av Canterbury, förstås!
De rusade iväg och dödade honom, förstås.
Låt oss sätta igång med affärerna.
Affärerna?
Baldrick har undersökt möjligheterna
till att tjäna lite pengar på det här jobbet.
Det tycks handla om fyra huvudsakliga inkomstområden.
Förbannelser, avlatsbrev, reliker
och försäljning av sexuellt umgänge med nunnorna.
Försäljning? Finns det verkligen de som betalar för dem?
Utländska affärsmän, andra nunnor, visst.
Låt oss börja med avlatsbreven.
Här har vi en riklig blandning. Man tycks få vad man betalar för.
De går från en avlat för att ha pratat med munnen full,
undertecknad av en lärlingsadjunkt.
- Vad kostar den? - Två småstenar.
Ända upp till den här som förlåter allting:
mord, otukt, lemlästning av vän eller släkting.
- Vem har undertecknat den? - Båda påvarna.
Den är bra.
Samma gäller för förbannelser. Den här fick jag för ett halvt ägg.
Förbannelse. "Kära fiende,
"jag förbannar dig och hoppas att något otrevligt händer dig,
"t. ex. att en lök faller på ditt huvud."
Den är från marknadens bottenskikt.
De går ända till den här för fyra dukater.
"Kära fiende, må Herren hata dig och alla de dina."
"Må du färgas orange,
"och må ditt huvud ramla av vid olämpligt tillfälle."
- Fungerar de? - Ja.
- Verkligen? - Ja.
- Verkligen? - Nej.
Vi fortsätter med relikerna. Här har vi svepningar från Turin,
vin från bröllopet i Kana, flisor från korset...
och så har vi en del saker som Jesus tillverkat
under sina dagar i snickarboden.
Pipställ, soffbord, kakställningar, bokstöd...
krucifix...
ett trevligt ostbord, fruktskålar, vattentäta sandaler...
- Jag har inte gjort klart den här. - Skandalöst!
- De är uppenbarligen falska. - Ja.
Men hur ska folk kunna urskilja de äkta relikerna?
Det kan de inte. Det är det som är meningen.
Ni kan i alla fall inte lura alla. Se här.
Här har jag en äkta relik.
Vad är det?
Det är ett ben från vår Herres finger.
Den kostade mig 31 silvermynt.
Gode Gud! Är den äkta?
Det är den, min herre. Baldrick, du häpnar.
Ja. Jag trodde att man bara kunde köpa tio åt gången.
Jag hade kunnat ge dig en av mina.
Javisst, fingrar är en storsäljare.
Men för en snabb affär kan ingenting slå en näsa.
Här har vi partyförpackningen med heliga bihang.
Jesus näsa, Sankte Pers näsa...
helige Franciscus näsa...
Nej, de där är Jeanne d'Arcs.
Förbannade vaktmästare! Jag ska ge honom.
- Hejsan. - God kväll.
Vad kan jag stå till tjänst med?
Vi har kommit för att döda ärkebiskopen av Canterbury...
...s olika fiender.
- Vi fruktar att han är i fara. - Jaså? På vilket sätt?
Låt se. Kanhända vår gode kung Rickard,
- som är ond på ärkebiskopen... - Vet inte varför.
...har skickat två druckna riddare, nyss hemkomna från korståget,
med uppdrag att utkräva hämnd på honom.
Verkar troligt. Det har hänt förut.
Förlåt, jag hörde inte riktigt era namn.
- George de Boef. - Hur står det till?
Justin de Boinod.
Två druckna riddare, nyss hemkomna från korståget,
är här på uppdrag av kung Rickard, välsignad vare han.
Och ert uppdrag är?
Vi är här för att slå ihjäl...
...lite tid... innan vårt nästa korståg.
Jaha, ja.
Då ska jag bara gå och hämta honom.
Baldrick, ett par riddare är här för att träffa ärkebiskopen.
Herregud!
Munkar!
Min herre, jag har något att säga er.
Är det om nunnorna i Uppingham och kandelabern, så har jag hört det.
Nej, två riddare är här för att mörda er.
Va?
Jag är hemskt ledsen för det här. Jag ska se vad dröjsmålet gäller.
Varsågod.
Vad är det som pågår här?
De där två har kommit för att mörda oss.
Bara för att de har lite stil så antar ni att de är mördare.
Herregud, det finns ingen utväg.
Hjälp! Hjälp! Gode Gud, hjälp oss.
De har gått till sängs.
Fördömt! De måste ha tagit den hemliga gången till klostret.
Systrar, tre män kom in. Åt vilket håll gick de?
Jag tror att de gick ditåt.
Gud välsigne er.
Vänta! De kommer att hålla utkik efter oss klädda så här.
Fort! In hit!
Kära syster, har ni sett två kraftiga riddare gå förbi?
Nej, syster. Dessvärre inte.
Ni kan väl försöka åt det hållet?
- Tackar. - Det var så lite, så.
Men, abbedissan,
säger inte Sankt Paul i Efesierbrevet:
"En kvinna är som en fladdermus -
"hörs ofta, men syns aldrig."?
Nej, det tror jag inte, Sara.
Ska vi kontrollera sovsalen?
Oh, ja, abbedissan. Vilken god idé.
Flickor!
Flickor! Flickor!
Tusentals gånger har jag påpekat
att slagsmål i sovsalarna inte är tillåtet!
Vem är anstiftaren?
Du! Ja, du, den fula flickan.
Gode Gud! Det är ju ärkebiskopen av Canterbury!
Och en man!
Jag tror att jag kan förklara det hela.
Och där har ni hela historien.
Låt oss upprepa de stora dragen.
Efter utnämningen till ärkebiskop
förstod ni att det var de vackra skrudarna som intresserade er.
De utsökta broderierna!
Oförmögen att motstå vägen in i fördärvet,
började ni klä ut er till nunna.
Jag kunde inte motstå säckvävens textur i underkläderna.
Det kan jag förstå.
Sedan tvingade ni biskopen av Ramsgate
och broder Baldrick att göra likaledes.
Måtte jag förbannas för detta!
Slutligen söp ni två riddare fulla
och uppmuntrade dem att brottas med er i klostret
- i en hednisk orgie. - Just så, ja.
Det låter som sanningen och jag tvingas därför att meddela
att jag har skrivit till alla påvar och förordat er bannlysning.
Aldrig mer kan ni bli ärkebiskop av Canterbury!
Kära nån.
Det räcker, syster Sara. Han har nog lärt sin läxa nu.
Förlåt?
Gunstig herrn, gå ert öde till mötes.
Fort! Klostret brinner!
Ljudet av hovslag i gläntan
Gott folk, lås in er son och er dotter
Akta er för det dödliga svärdet
Om ni inte vill bli kortare
Svarte Orm, Svarte Orm
Han rider en kolsvart springare
Svarte Orm, Svarte Orm
Han är synnerligen ond
Svarta, hans handskar av finaste mullvad
Svart, hans blygdkapsel av metall
Hans häst är svartare än en sork
Hans gryta är svartare än hans kittel
Svarte Orm, Svarte Orm
Med så mången listig plan
Svarte Orm, Svarte Orm,
Du vämjeliga lilla man
Ack och ve! All världens fördärv!
Ja, ack och ve!
Jag är trött och sliten. Ni kan gå nu.
- Jaha. - Ack och ve.
Jag antar att ni inte behöver enhörningen i kväll?
Nej. Nej, inte i kväll, Sara.